Chris, hvad er der?
Jeg elsker dig så højt.
Elsker du mig ikke længere?
Jeg har gjort fremskridt, og det vedkender jeg mig.
Men min kone, som jeg ikke kan overbevise om at komme her...
Alt minder hende om det. En telefon, der ringer,
noget i nyhederne, noget på nettet, ude i butikkerne.
En minde-T-shirt i vinduet. Så er hun tilbage, hvor vi startede.
Og alle mine fremskridt rives fra mig. Og jeg er tilbage sammen med hende.
Jeg har det lige modsat.
Jeg ser tv, surfer på nettet, ser T-shirtene, og jeg føler intet.
Jo mere jeg ser, jo mindre føler jeg, og jo mere uvirkeligt forekommer det.
Synes du ikke, jeg burde kunne føle noget nu?
Linda, det er Chris Kelvin, der ringer tilbage.
Jeg har to tider i denne uge.
7.00 tirsdag eller 18.15 torsdag.
Læg en besked til mig, hvis en af tiderne passer dig.
Jeg ved, det ikke passer.
For jeg kender dig, og jeg ved, det ikke passer.
Godt. Det er jeg glad for.
Lad os tale videre om det på onsdag.
Kan jeg hjælpe?
Vi leder efter dr. Chris Kelvin.
Jeg ved ikke, hvordan det er for dig at få en besked som denne.
Undskyld, hvis det er melodramatisk,
men du er den eneste, jeg kan stole på under omstændighederne.
Jeg har brug for din hjælp.
Du skal komme til Solaris.
Jeg kan ikke beskrive, hvad vi oplever heroppe.
Vi kan ikke selv blive enige om, hvad der foregår,
eller hvad vi skal gøre ved det.
Den mest åbenlyse løsning ville nok være at rejse herfra.
Men det vil ingen af os.
Derfor får du denne bizarre anmodning.
Jeg har fortalt besætningen, at din baggrund og erfaring
gør dig til den perfekte kandidat til opgaven.
Bare rolig. Jeg gik ikke i detaljer.
Men det passer.
Så...
Jeg håber, du kommer til Solaris.
Jeg tror, du er nødt til det.
Du vil se, hvad jeg mener med det.
Jeg ville gerne være mere specifik, men du ved...
Folk lytter med.
Du kan forestille dig, hvor urolige DBA blev over dr. Gibarians besked.
Hvorfor ikke sende sikkerhedsstyrkerne?
Det gjorde vi, men mistede kontakten, da de nærmede sig Solaris.
De er ikke vendt tilbage.
Det må være et kunstigt intelligenssystem om bord.
De har slukket det.
Selskabet håbede at løse problemet uden at involvere en civil,
men det erjo tydeligvis ekstreme omstændigheder.
Det vil kræve forberedelse, men du burde ikke have nogen problemer.
Selve turen er fuldt automatisk. Du sover det meste af turen.
Vi er sikre på, du kan forhandle dig til, de vender tilbage, hvis du border fartøjet.
Er det, hvad alle vil have?
Naturligvis.
Find sandsynligheden for F.
Stop. Tilbage.
Snow.
Kelvin?
Ja.
Det må du undskylde.
Men navne...
Af en eller anden grund.
Vil du indenfor?
Det er fint her.
Hvis blod er det, der fører til laboratoriet?
Ja. Blod.
Det var ellers noget.
Katarn.
Sikkerhedsstyrkerne kom, og han stak af,
og de skød hul i hovedet på ham.
Hvad skete der med Gibarian?
Selvmord.
Hvem fandt ham?
Det gjorde jeg.
Hvad skete der med Rhys?
Det ved vi ikke. Han forsvandt ligesom bare.
Forsvandt?
- Hvordan forsvandt han? - Nemlig.
Ved ikke. Vi ved dog, at han ikke er om bord på rumskibet.
Og... mere ved vi ikke.
Hvor er dr. Gordon?
Dr. Gordon. Hun er i sit kvarter,
og dr. Gordon lukker dig ikke ind.
Kan du fortælle mig, hvad der sker her?
Jeg kan fortælle dig, hvad der sker,
men jeg ved ikke, om det virkelig vil sige dig, hvad der sker.
Jeg vil bare tale med dig.
Du skal give mig dit ord på, at du ikke prøver at komme ind.
Okay.
Sig frem.
- Hvad er der sket med Gibarian? - Har du ikke talt med Snow?
- Jeg vil høre din version. - Der er ikke nogen version.
Han begik selvmord.
Hvorfor er I ikke taget hjem? Hvad er der sket?
Hvad har I fundet?
- Hvem repræsenterer du? - Jeg er missionens sidste redningsforsøg,
før de opgiver fartøjet og alle om bord.
Før det begynder at ske for dig, er der ingen idé i at diskutere det.
- Hvem er her ellers? - Hvem er her ellers?
Jeg så en dreng.
Gibarians søn.
- Michael. - Hvordan kan det lade sig gøre?
Jeg tror, det er derfor, du er her.
Jeg vil have en formel samtale med dig og Gordon.
Okay.
Hvor meget søvn behøver du, Kelvin?
Hvor meget søvn?
- Hvor længe kan du undvære søvn? - Det afhænger af så meget.
Når man sover her om bord,
finder jeg det lettere med døren låst.
Jeg begyndte på projektet, da det stadig var NASA's, før det blev solgt til DBA.
Jeg er uddannet fysiker.
Jeg kom hertil for at vurdere Solaris' økonomiske potentiale.
Om det var et rentabelt, erhvervsmæssigt foretagende eller en mulig energikilde.
Jeg indsamlede stadig data, da alt det her begyndte at ske.
Tog du prøver af fartøjet, maden, luften, vandet?
Jeg tjekkede 50 gange. Intet tegn på forurening eller psykofarmakologi.
Hvordan har du det?
Depression.
Og anfald af hypomani og primær søvnløshed.
Tegn på agorafobi, obsessiv-kompulsiv tilstand,
chok, træthed, benægtelse.
- Efter omstændighederne ret normalt. - Det ved jeg.
Hvad kan du fortælle mig om, hvad der foregår her?
Bare at jeg vil have det til at stoppe, men jeg vil stoppe det.
Hvis jeg kan stoppe det, betyder det, at jeg er klogere, end det er.
Du ved, du kan vende hjem, bare forlade alt det her.
Jeg kan garantere det.
Sagen er... Jeg ville slå ihjel for at tage tilbage.
Men Gordon?
Gordon er Gordon.
Men jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
Vi tager af sted ud i kosmos.
Klar til lidt af hvert - ensomhed, strabadser, udmattelse.
Død.
Vi er stolte af os selv.
Men tænker man efter, er vores entusiasme falsk.
Vi ønsker ikke, at der er andre verdner. Vi ønsker os refleksioner.
Nå, men... Hvordan går det med afkommet?
Godt. Han græder og skider i bukserne hver anden time.
Jeg ved, hvordan han har det.
Hvornår tager du af sted?
- Det er udsat igen. - Det har jeg ikke hørt.
Ingen ved noget endnu.
Regeringerne leder efter en køber. Gid, vi kunne fortælle folk, hvad der sker.
Du kan fortælle mig det. Jeg er læge.
Hr. Læge, når vi studerer Solaris, er den mest interessante ting...
Den lader til at reagere. Som om den ved, den er under observation.
Vi kan ikke forklare det.
Hører du efter? Chris?
Så...
Efter hende. Rheya er lidt indviklet, men jeg hører, hun er umagen værd.
Måske har hun brug for en hjernevrider.
Hvem har ikke det?
Nu klokker du ikke i det.
Du starter.
Det har jeg allerede gjort.
Virkelig?
Jeg modstår fristelsen for at spørge dig om dørhåndtaget.
- Modstår du altid fristelserne? - Ikke altid.
Prøv med poesi.
"Og døden skal intet herredømme have".
Thomas.
Det er ikke noget muntert digt.
Du virkede ikke så munter, da jeg så dig på toget.
Det var jeg heller ikke.
Og i aften?
Det er stadig tidligt.
For pokker.
Jeg er vågen.
Hvordan er du her?
Hvad mener du?
Hvor tror du, at du er lige nu?
Derhjemme.
Hvor er hjemme?
Hos dig, hvor vi bor.
Kan du huske at være andre steder med mig? At vi har været sammen andre steder?
- I vores lejlighed. - Beskriv den.
Den er meget mørk.
Og der er ingen malerier på væggen.
Ingen billeder nogen steder.
Ikke engang på køleskabet, hvilket jeg altid har syntes, er underligt.
Kan du huske, hvor vi først så hinanden?
På et tog.
Hvor er jeg glad for at se dig.
Jeg elsker dig så højt.
Elsker du mig ikke mere?
Jeg er nødt til at tjekke noget med mandskabet.
Du må ikke gå fra mig.
Hvorfor?
Det ved jeg ikke.
Det er okay.
Hvorfor sidder du derovre?
Må jeg sætte mig hos dig?
LUFTSLUSE ÅBEN
FORSEGLET
Hvad var det?
Det var ellers noget.
Det arbejder vi stadig på.
Hvor er din gæst?
Det ved jeg ikke. Han holdt op med at komme.
- Hvem er din gæst? - Min bror.
Hvem var det?
Min hustru.
Død?
Hvad var hendes navn?
Kommer hun tilbage?
Vil du gerne have det?
- Nej, den er ikke. - Jo, den er.
- Nej. Det er noget hø. - Det kan man kun fastslå på én måde.
Du kan indsende den til nogen og se, om de vil udgive den.
Det beviser ingenting.
Så det er altså kun din mening, der tæller?
Det er åndssvagt.
- Det er åndssvagt. - Jeg kan lide den.
Den understreger det røde i mine øjne.
Har du vist den til din far?
- Han kunne lide den. - Hvad sagde han?
Han sagde, han kunne lide den.
Han strøer ellers ikke om sig med komplimenter. Det var ikke så lidt.
- Hvad siger det dig? - Kan vi snakke om noget andet?
Okay. Hvornår vil du giftes?
Hver gang jeg bringer det på bane, laver du sjov med det.
Det ved jeg. Undskyld.
Det er vanskeligt for mig.
Stadig? Er det noget, jeg ikke gør rigtigt?
Nej, det er slet ikke sådan noget.
For hvis du bliver ved at udsætte det, holder jeg op med at spørge om 15-20 år.
Så har jeg jo masser af tid.
Bortset fra det digt, du citerede den aften, vi mødtes...
Den aften, du bagte på mig.
Sådan var det ikke. Hvad er dit yndlingsdigt?
Mit yndlingsdigt af Dylan Thomas? Tja, der erjo...
Der erjo det, han er mest berømt for, som er:
- "Der var en ung mand fra Nantucket..." - Jeg vidste det.
Dig vil jeg ikke giftes med.
Du vil giftes med mig.
Behøver vi invitere andre?
Der bør være vidner.
Ellers er der ingen, der vil tro på os.
Da jeg var lille, havde jeg en usynlig ven, der hed Mikashelli.
Han boede bag tapetet i et hjørne af værelset.
Jeg plejede at besøge ham. Et intenst forhold. Jeg var enebarn.
Han var som en bror for mig.
Ham, jeg skændtes og sloges med og det hele.
I løbet af de næste par år holdt min mor op med at kommunikere med mig.
Hun kommunikerede kun med mig som Mikashelli og skrev breve til mig.
Vi talte slet ikke sammen mere. Jeg indrømmer, hun var lige til den lukkede.
Men det var en underlig måde at vokse op på.
Du har fundet den rette mand.
Det ved jeg. Det er det, der er så fantastisk.
Det er mig.
Det kan jeg ikke huske.
Hvornår har du fået det?
Lige før, jeg kom her.
- Var jeg der sammen med dig? - Nej.
Jeg kan ikke rigtig huske noget.
Jeg kan kun huske dig.
Har jeg været syg?
På en måde.
Og har vi været adskilt?
Hvor længe?
Et par år.
Var du alene?
Var det svært?
Det var lettere end at være sammen med nogen.
Tænkte du på mig?
Ja.
Hvad er det derude?
Solaris.
Gud, ja.
Jeg kan ikke huske, hvordan jeg kom hertil.
Kom jeg her sammen med dig?
- Jeg ved ikke, hvordan du kom hertil. - Hvad mener du?
Jeg vågnede, og så var du her.
Så jeg var her ikke i går?
Skal du have tøj på?
Ellers vil folk bemærke det i aften.
Hvis du ikke er med, vil folk bemærke det.
Jeg kan klare det hele. Humørsvingningerne, rastløsheden,
at du skifterjob hver tredje måned, det hele.
Men jeg kan ikke klare, at du gemmer dig for mig.
Hvorfor gør du det?
Er det her, du vil være?
For jeg har brug for hjælp.
Jeg kan ikke blive ved at klare det selv.
Idéen om Gud har mennesket opfundet.
Et dumt dyr med en lille hjerne.
Selv begrænsningerne er menneskelige begrænsninger.
- Det skaber, det danner... - Jeg taler om en højere form for intelligens.
Du taler om en mand med langt hvidt skæg igen.
Gør menneskelighed til noget, der ikke er menneskeligt.
Gør alle ikke det?
Med alle elementer i det kendte univers og tilstrækkelig tid er vor eksistens uundgåelig.
Det er ikke mere mystisk end træer og hajer.
Vi er en matematisk sandsynlighed, andet er det ikke.
Hvordan forklarer du så, at vi er den eneste skabning, der er bevidste om døden?
Det kan du ikke forklare. Det betyder ikke, at der er en Gud.
Måske er religion noget indavlet.
Paven er en vidunderlig kvinde...
- Undskyld mig. - En nihilistisk psykolog. Er det en stilart?
Ikke endnu.
Kan du se? Han er i det mindste morsom.
Hvor har du været?
Langt væk fra de skide idioter.
Det er mine venner.
Jeg er nødt til at tale med dig.
Hvad er der galt?
Jeg forstår ikke, hvad der sker.
Og forstår jeg, hvad der sker, tror jeg ikke, jeg kan klare det.
Hvad mener du?
Jeg er ikke den person, jeg husker.
Eller det er jeg i det mindste ikke sikker på.
Jeg kan huske ting, men jeg kan ikke huske at have været der.
Jeg kan ikke huske at have oplevet de ting.
Jeg prøver virkelig at forstå.
Disse underlige tanker bliver ved med at dukke op.
Jeg ved ikke, hvor de kommer fra, og jeg er bange.
Og jeg ved ikke, hvad der sker. Hvad tror du, der sker?
Du skal hvile dig. Tag den her.
Du forstår ikke.
For jeg tror ikke, jeg kan leve med det her. Jeg forstår ikke, hvad der foregår nu.
Det her... Det kan jeg huske. Det mindes jeg.
Men jeg kan ikke huske at se det.
Jeg kan ikke huske at have været der.
Det er træthed. Det forårsages af stress.
Derfor skal du tage den her.
Det skal nok gå. Jeg taler med Gordon og Snow. Vi tager tilbage til Jorden.
Det skal nok gå.
Jeg kommer snart igen. Er det okay, at du bliver her?
Døren kan låses indefra. Du er i sikkerhed her.
Er du sikker på, du er okay?
Det spørger du hele tiden om.
Jeg har det fint.
Bliv her.
Jeg var så bekymret.
Om ham her. Men så kom du, og nu er jeg mere bekymret for dig.
Især efter den første... Da du sendte den første bort.
Du var ret...
Du havde ret til at flippe så meget ud, som du gjorde.
Det skal hun aldrig få at vide. Er det forstået?
Gad vide, om de kan blive gravide.
Hvor skal du hen?
- Her kan jeg ikke være. - Hvad?
Du skulle have fortalt mig det.
- Det havde ingen forskel gjort. - Ikke det?
Chris, jeg var nødt til det. Du ved, jeg er sådan.
Jeg anede ikke, du ville reagere sådan her.
Hør på mig.
Hvad ændrer det? Jeg vidste ikke, du ville have et.
Hvorfor skulle jeg ville have et barn eller noget andet, der bringer liv i huset?
Hold op.
Du forstår ikke.
Jeg anede ikke, du havde det sådan. Jeg kan ikke klare det uden dig.
Så klarer du det ikke.
Slip mig.
Du vil ændre Gordons mening. Hvad hvis Gordon og din kønne hustru...
Hun er køn, ikke? Selvfølgelig er din kone køn.
De mødes. Jeg tænker ligesom "kvinder".
Lige nu har vi kvinde og kvinde.
Hvis vi bringer kvinderne sammen på samme side, hvad sker der så?
Der sker alt muligt, man ikke kan forklare.
Men alt muligt godt.
Besynderligt, men godt. Problemer løses.
Det er min plan. Hvad synes du?
Det må jeg tænke over.
Og døden skal intet herredømme have.
Døde, nøgne mænd skal blive et
med manden i vinden og med vestenmånen.
Når knoglerne er plukket rene, og de rene knogler er borte,
skal de have stjerner ved albue og fod.
Trods vanvid forbliver de ved sund fornuft.
Trods de synker til havets bund, skal de igen opstige.
Trods elskende forgår, skal kærligheden ikke.
Og døden skal intet herredømme have.
Du fandt mig.
Jeg kom tilbage efter dig.
Jeg kom tilbage samme dag.
Undskyld.
Nok spekulation.
Gæsterne. Er de eller er de ikke lavet at subatomiske partikler?
Jeg er ikke sikker.
Hvad tror du?
Jeg tror sandsynligvis.
Stabiliseret af hvad?
Gæt.
Måske et Higgs-felt.
Hvis vi laver et negativt Higgs-felt og bombarderer dem med Higgs antibosoner,
opløses de måske?
Måske. Det kræver megen energi.
Luk ned for alle ikke-nødvendige funktioner om bord.
Det er bare en teori. Vi kan tage fejl.
- Lad os finde ud af det. - Vi tager opdagelserne med til Jorden.
Hvad hvis de følger efter os tilbage?
Hvad hvis det, der sker her, sker på Jorden i stor udstrækning?
Synes du ikke, det kan være et problem?
Det er en alvorlig fejl at tro, at det er godartet.
Det kan gøre os sindssyge og se os slå hinanden ihjel.
Tror du virkelig, det er derfor, de er her?
At dømme efter dets ressourcer kunne det have gjort, som det ville og slået os ihjel.
Mød mig på laboratoriet om en time.
- Du må ikke gøre det. - Vil du nu stoppe os?
- Kan du forhindre, jeg tager hende med? - Skal vi så hente den anden på hjemvejen?
Det er let nok. Vi kan spore kursen. Det tager kun en dags tid.
Hvad snakker hun om?
- Ikke noget. - Måske er hun løbet tør for ilt.
Måske har de ikke brug for ilt.
Hvad snakker de om?
Har du ikke fortalt hende det?
Fortalt mig hvad?
- Du kom en gang før. - Han skilte sig af med dig.
Hvad gjorde du?
Jeg sendte dig bort.
Ud i rummet.
Åh, Gud.
Rør mig ikke.
Jeg forstod ingenting.
Lad være.
Hvad ville du så opnå med det?
Det er en fejl at knytte sig følelsesmæssigt til en af dem.
Du bliver manipuleret.
Var hun grim, ville du ikke have hende i nærheden. Det er derfor, hun ikke er grim.
Hun er en refleksion af dine forestillinger. Du giver opskriften.
- Hun er levende. - Hun er ikke menneskelig.
Prøv at forstå det, hvis du kan forstå noget som helst.
Hvad med din gæst? Den, du er så villig til at destruere uden tøven?
Hvem er det? Hvad er det?
Kan den føle? Kan den berøre?
Kan den tale?
Vi befinder os i en situation, der overgår dødelighed.
Din hustru er død.
Hvordan kan du være så definitiv om noget, du ikke forstår?
Hun er en kopi. Et faksimile.
Og hun forfører dig endnu engang.
Du er syg.
Vi tager hende ikke med tilbage.
Lad lyset være slukket.
Du tror, du drømmer mig.
Du er ikke Gibarian.
Hvem er jeg så?
- En marionet. - Og det er du ikke?
Måske er du min marionet.
Men som alle marionetdukker tror du, at du er menneske.
Det er marionettens drøm - at være menneske.
Hvorfor begik du selvmord?
Det virkede som en god idé dengang. Nu tror jeg, jeg begik en fejl.
- Hvad med din søn? - Det er ikke min søn. Han er på Jorden.
Og det er ikke din kone. De er en del af Solaris. Husk det.
Hvad vil Solaris med os?
Hvorfor tror du, den vil noget? Det er derfor, du er nødt til at rejse.
Hvis du tænker, der er en løsning, ender du med at dø her.
Jeg kan ikke efterlade hende.
Jeg finder på noget.
Forstår du, hvad jeg prøver at fortælle dig?
Der er ingen svar.
Kun valg.
- Hvad skete der? - Hun drak flydende oxygen.
Hun er død.
Jeg vænner mig aldrig til genopstandelserne.
Hvorfor gjorde du det?
Lad være med at kalde mig det.
Der er to komponenter.
En højenergisk protonaccelerator og en stoffasemodulator.
Ved atjustere frekvensen forstærkes Higgs antibosoner ved 90GHz
og en næsten ren stråle ved 160GHz.
Jeg brugte det mod min.
Hvad skete der?
De forsvinder tilbage til, hvor de kom fra.
Det er det, hun vil.
Jeg lader hende ikke gøre det.
Hun kommer til mig, når du sover.
Så sover jeg ikke.
Kan du ikke se det? Jeg kom fra dine minder om hende.
Det er det, der er problemet. Jeg er ikke en hel person.
I dine minder kan du styre alting.
Så selv hvis du husker forkert, er jeg forudbestemt til at følge minderne.
Jeg er selvmorderisk, for sådan husker du mig.
Min stemme lyder, som den gør, for du husker den sådan.
Jeg tror ikke, vi er forudbestemt til at genopleve vores fortid.
Jeg tror, vi kan vælge at gøre det anderledes.
Den dag, jeg rejste, og du sagde, du ikke kunne klare det, var jeg vred og hørte dig ikke.
Dette er min chance for at gøre det om, og du er nødt til at hjælpe mig.
Men er jeg virkelig Rheya?
Jeg ved det ikke længere.
Jeg ser bare dig.
Det skabte mig.
Og alligevel kan jeg ikke kommunikere med det.
Men det må da høre mig.
Det må vide, hvad der sker med mig.
Og du og jeg er nødt til at komme overens om en ordning,
en slags...
usagt aftale om...
at jeg ikke rigtig er menneske.
Bare du ville lade dem bruge apparatet mod mig.
Så kan du tage tilbage til Jorden og fortælle alle om Solaris.
Nej.
Det er den eneste fornuftige løsning.
Vi kan ikke få et liv sammen på Jorden.
Det ved du godt.
Det er umuligt.
Og dette? Hvad slags liv er det?
Fanget her. Det er ikke noget liv.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal kalde det.
Det er, hvad vi har.
Det er nok for mig.
Du er nødt til at hvile dig.
Du ender med at blive syg.
- Jeg er ligeglad. - Bare læg dig et øjeblik.
Vær nu sød. Du er nødt til at hvile dig.
Du ved, jeg ikke er menneske, så jeg forstår ikke, hvad du er bange for.
Selvfølgelig kan du bruge apparatet.
Det er ikke mord. Det sagde du selv.
Det var din idé til at begynde med.
Chris stoler ikke på mig.
Trods elskende forgår, skal kærligheden ikke.
Og døden skal intet herredømme have.
Chris, du må ikke bebrejde Gordon.
Det er ikke hendes skyld. Jeg tiggede hende om at gøre det.
Det er bedre sådan her.
Jeg fandt selvmordsbrevet.
Jeg kiggede i dine ting.
Siden fra bogen med digte.
Og jeg indså...
Jeg er ikke hende. Jeg er ikke Rheya.
Men jeg ved, du elskede mig.
Det ved jeg. Det følte jeg.
Og jeg elsker dig.
Kunne vi blot leve i den følelse i al evighed.
Måske er der et sted, hvor vi kan.
Men jeg ved, det ikke er på Jorden.
Og det er ikke om bord på fartøjet.
Mere kan jeg ikke sige lige nu.
- Du dræbte hende. - Ikke hende. Det.
- Hun tiggede. Det gjorde ikke ondt. - Hun kommer tilbage.
- Nej, hun gør ikke. - Hvorfor lod du hende gøre det?
Det er ikke menneskeligt.
Hvad det end er, er det ikke menneske, og det føler jeg mig truet af.
Og jeg vil vinde. Menneskerne skal vinde. Hvem holder du med?
- Hvad laver du? - Tænder intelligensenheden. Jeg vil hjem.
- Jeg vidste det. - Hvor længe tror du, han har været død?
Kulden gør det svært at fastslå.
Han angreb mig.
Der er jeg. På en eller anden måde.
Og jeg kan ikke sige dig, hvordan jeg er der, eller hvem jeg er, eller hvad der foregår,
men før jeg begynder på det...
Hvad er det derovre, der er ude efter mig?
Hvad er du ude på?
Nå, du prøver at slå mig ihjel.
Forvirrende... Det lover jeg dig for. Hvad med bingo, der er du...
Der er min velkomstkomité, du smed kniven, og så er der slukket.
Efter alt det finder jeg denne... Jeg undersøger den, og den lader til at være...
Jeg overlever de første 30 sekunder af dette liv - eller hvad det nu er - ved at dræbe nogen.
Ved at dræbe nogen, der er mig selv.
De fleste mennesker i den situation ville være sådan her...
"Jeg ved ikke." Men det er mindst... Det er en utrolig mulighed.
Hvad hvis det er en gave? Jeg er en gave.
Jeg synes, vi skal bruge Higgs-apparatet mod ham.
Det tror jeg ikke, I har tid til.
Hvorfor siger du det?
Lige fra vi brugte det famøse Higgs-apparat,
er Solaris' masse vokset eksponentielt.
I har nok lagt mærke til, at vi befinder os meget tættere nu.
Det er, fordi den trækker alt i dens tyngdekraftfelt til sig.
For resten har Higgs-apparatet også drænet brændstofcellereaktorerne.
Jeg har et forslag.
Gør, hvad I vil, men jeg ville bare låse mig inde her og tage Athena tilbage.
Husk at spænde sikkerhedsbæltet.
Skift til intern energi.
Start brændstofcellernes operationelle diagnostik.
Servicetjek på LGA-antennen.
Indstil og kalibrer højfrekvensantennen.
Udligner trykket. Alle turbiner på standby.
Deaktiver koblingssammenlåsning og alle anløbskoblere.
Udluft og lås hovedmotors fremdriftsliner.
Jorden.
Selv ordet lød underligt i mine ører nu.
Fremmed.
Hvor længe var jeg væk?
Hvor længe havde jeg været tilbage?
Betød det noget?
Jeg prøvede at finde en rytme i den verden, jeg plejede at færdes i.
Jeg fulgte med strømmen.
Jeg var stille og opmærksom.
Jeg prøvede bevidst at smile,
nikke,
stå
og udføre de millioner af gestus, der udgør livet på Jorden.
Jeg studerede gestusene, indtil de igen var reflekser.
Men jeg hjemsøgtes af idéen om, at jeg huskede hende forkert.
At jeg havde formået at tage fejl af det hele.
Udligner trykket. Alle turbiner på standby.
Deaktiver koblingssammenlåsning og alle anløbskoblere.
Udluft og lås hovedmotors fremdriftsliner.
Er jeg død eller levende?
Sådan behøver vi ikke tænke længere.
Nu er vi sammen.
Alt, vi har gjort, er tilgivet.
Alt.